Jag bryr mig inte! Ut! Och ge tillbaka mina böcker!
Du glider djupare in i drömmarna.
Befria dig från negativiteten. Släpp bara in positiva tankar.
Du är en vacker, ömtålig blomma.
Kära nån!
Mina dahlior!
Vad nu? Mina fiskar!
–Roy! –God morgon.
Har du urinerat på mina...grunkor igen?
–Hörde du inte buskörarna? –Vad har de med grunkorna att göra?
Jag var uppe halva natten och blev nödig. Det håller rävarna borta.
Jag deltar inte i trädgårdstävlingen som "bästa urinoar".
–Vad deltar du som? –Zenträdgård. Så klart.
Så klart.
–Har du varit på självhjälp igen? –Nej, det har jag inte.
Jag försöker bara avgifta mitt liv.
–Bli ett med naturen. –Och vinna trädgårdstävlingen.
Jag försöker faktiskt få chi att flöda i mitt liv–
–för att få harmoni och frid.
–Det handlar om vind och vatten. –Det förvånar mig inte.
–Och surheten, ingår den? –Håna mig du, men titta bara.
Ingen utifrån har någonsin vunnit.
–Min inre frid förvandlar trädgården. –Så du vill vinna.
En trädgårdsdesigner och några tusen pund är bättre.
Spirulina, grönkål, vitlök, citron och två vindruvor. Svälj.
Vidrigt. Nej.
Det är kriminellt! Dödsstraffet borde återinföras.
Nån har förstört trädgårdar. Busar från Birmingham.
Sen när är busar intresserade av trädgårdar?
Det kan väl du berätta, Agatha? Vår egen ms Marple.
–Påstår du att jag är gammal? –Skulle jag göra det?
Du kanske kan hjälpa oss. Prästgården är uppgrävd.
–Och mina dahlior. –Mrs Josephs dahlior är förstörda.
–James rosor är halshuggna. –Och Marys växthus sönderslaget.
–Småplantorna är utspridda. –Och byns handelsträdgård.
Och Bernies stackars guldfiskar har blivit förgiftade.
Jag vann min första på marknaden för fem år sen.
–Blev inte din trädgård vandaliserad? –Nej.
Märkligt, med tanke på att du också ställer upp i tävlingen.
Varför ställer ni inte in tävlingen?
–Okej, kanske inte. –Vandalismen får inte stoppa oss.
Som ordförande i kommittén: föreställningen fortsätter.
Det börjar med konserten på The White Horse i morgon.
–Billig cider. –Jag kommer.
Det gör vi alla, för att få se stjärnan, rösten från Carsley.
Vår egen supertalang, ms Berenice Chilton!
–Det är bara några låtar, Bernie. –Nej, det är mer.
Det är de där marodörerna från Birmingham.
–Vad ska ni göra åt det? –Ja, vad ska ni göra åt det?
Jag har kontaktat mina kolleger, men utan registreringsnummer...
–GY54 WU... –F.
–E. –E.
–E? –E.
In med dig!
Mary har varit lite taskig.
Mary? Mary!
"Som jag är kär i, prunkar trädgården din?" Så poetiskt.
Har du ingen egen nyckel? Hon kanske är på baksidan.
–Så ni läser böcker för varandra? –Jag ska lämna tillbaka dem.
Mary?
Mary.
Hur är det? Varför skulle nån göra så?
–Varför döda nån på det viset? –För att förödmjuka henne?
–Hur dog hon? –Hon verkar ha blivit strypt.
Kanske med bindtråd innan hon blev...planterad.
Vi behöver formella uttalanden och inga konstigheter.
Och blanda er inte i.
Det måste vara väldigt svårt för er.
Mary och jag var inte tillsammans längre.
Hon dumpade mig igår kväll. Jag skulle lämna tillbaka böckerna.
–Vad hände? –Hon var rädd att inte vinna.
Jag sa att det egentligen inte var menat som en tävling.
Då blev hon ursinnig.
Hon kastade ut mig på stört.
Kan ni redogöra för era förehavanden i förmiddags?
Jag kom runt hörnet och han stod och knackade och ropade på henne.
Det skulle ha inte ha gjort om han hade...planterat henne.
Om han inte är jättekonstig. Du är väl inte jättekonstig?
Hur dags gick ni igår?
Runt midnatt.
Det stod faktiskt nån på andra sidan vägen.
Jag tänkte inte mycket på det då.
–Hur såg personen ut? –En man.
Jag såg inte ansiktet. Händerna i fickorna.
Han vände sig om så fort jag tittade.
Han hade röda skor.
–Jag vet vad som pågår. –Det tvivlar jag på.
Det kan ha med Marys förflutna att göra.
–Låt bara polisen sköta sitt jobb. –Om jag trodde att de klarade av det!
Det är nåt annorlunda med Marys trädgård.
Det påverkade inte direkt hennes chans att vinna tävlingen.
–Växthuset var förstört! –Det kan lagas.
Men resten av trädgården ser fortfarande fantastisk ut!
Vi måste prata med alla som har fått sina trädgårdar vandaliserade.
Det innefattar förstås dig. Mest av allt dig.
–Varför då? –För att du var den som...
Du var intim med Mary och kände henne bättre än alla.
Om vi vet vem Mary var vet vi varför hon dog.
–Då kan vi hitta mördaren! –Nej! Sluta!
Trevligt att ni är sams. Varsågod.
För blodsockernivån, innan du dödar nån.
Du kunde ha vunnit "håligaste" trädgård.
–Ville du nåt, Agatha? –Bara prata om Mary.
–Men om jag kommer olägligt... –Vad vill du veta?
Du vet, bara...
–Stod du henne nära? –Inte särskilt.
Faktiskt inte alls. Hon var förskräcklig med sina kommentarer.
Att det var synd att jag hade blivit tjock.
Men hon sa det inte så att nån hörde. Då var hon så gullig, så.
Hon kritiserade mig ständigt.
"Har du inte varit i USA? Du är en sån lantis!" Skönt att slippa henne.
Ursäkta.
–Du måste tycka att jag är hemsk. –Nej, inte alls.
Men stampandet är lite konstigt.
–Jag stod inte ut med henne! –Vad var det som irriterade er?
Den dumma kossan sa att jag var för gammal–
–för att driva damklubben och gå på yoga.
För gammal för att ta hand om mig själv!
Min hatt!
–Öppningskonsert imorgon. –Inte intresserad.
Mary visste hur man tryckte på folks knappar.
Det var som om hon alltid spelade teater. Ingen värme, inga känslor.
Varsågoda. Och nu, då?
Hej, Bernie! Så tråkigt med dina fiskar.
Tack. Men det var ju trots allt bara fiskar.
Får jag fråga en sak, Bernie? Var Mary elak mot dig nån gång?
Sa hon nåt olämpligt om dig nån gång? Eller dina fiskar?
Nej, hon var alltid rar mot mig.
–Vi brukade prata om musik. –Musik?
Nåväl, nu måste jag fortsätta dela ut reklamblad för konserten.
Snällt att du hjälper Berenice.
Det är aldrig för sent att följa sin dröm. Här. Du måste komma.
Så hon var inte elak mot Bernie.
Mary försökte få konserten inställd. Ljudföroreningar.
Hon bodde ju mittemot.
Det förklarar varför hon rev ner affischen. Lite överdrivet.
Hej, Columbo! Vad har du åt oss?
Hon blev strypt, men inte med bindtråd.
Nåt av metall, men tunnare.
Jag ska träffa Marys närmsta anhörig, hennes dotter Beth.
Sen när hade Mary en dotter?
Där är hon. Oxfordstudent. Något av ett societetslejon, verkar det som.
Okej.
–Hej, Aggie! Hur mår du? –Tyst och hör på.
Nu kommer du att beordra mig att göra nåt åt dig.
Jag har information om en klient som kan intressera dig.
–Men om du ska vara sån... –Jag retades bara.
Kolla upp Oxfordtjejen Beth Fortune.
–Röda skor. Det är han! –Vad?
Se upp, Bill! Han har pistol! Ta den ifrån honom!
Släpp mig! Vad gör du?
Lägg av!
Vad gör du här, Jonah? Det är min ex–fästman.
–Vem fan är ni? –Grannsamverkan.
Jag hade inget med mrs Fortunes död att göra. Jag såg ingenting.
Och nu vill jag gärna ha lite tid att sörja. Ensam.
–Okej, det är allt för tillfället. –Här finns allt ni behöver.
Mobilnummer, bloggadress...
Och husbilen står vid vattentornet.
Tack.
Vem ville vinna trädgårdstävlingen?
–Och vems trädgård klarade sig? –Marys.
–Så du tror att hon saboterade dem? –Ja.
Och sen kom en av hennes grönfingrade rivaler...
...och mördade henne, som hämnd.
Växter är en sak, men varför Bernies fiskar?
Hans damm kanske var kronan på verket. Eller så var hon knäpp.
–Hon var knäpp? –Jag vet inte.
Jag måste prata med James. Han stod henne närmast.
Jag måste få veta vad som pågick i hans huvud. Och hennes. Och allas.
Och dottern och pojkvännen? Kan vi avfärda dem?
Tvärtom. Vi avfärdar ingen. Inte ens mig och dig.
Och så buskörarna. Hur passar de in i bilden?
Ingen aning. Men vet du vad som stör mig? Melonerna är slut.
Äntligen! Berätta om Beth Fortune.
Det vanliga. Snygg, bortskämd, internatskola.
Amerikansk pappa. Lever på honom.
Hänger på inneklubbar och går på exklusiva fester.
–Är det allt? Inget skumt? –Nej.
–Angående PR–jobbet... –Hon behöver mycket PR.
Tänk kolumner, dubbelsidor, viralt, Beth Fortune...
–...en möjlig mördare. –Vad?
...blekna bort och ersättas av frid och harmoni...
–Jag måste prata med dig om Mary. –Kan det inte vänta?
Jag måste prata med James om min mor. Privat.
Utan nån rugbyspelare.
Vad ger dig rätten att prata med honom före mig?
Jag förtjänar en förklaring. Han skulle gifta sig med min mor.
Bäst att du kommer in.
Hej! Är allt som det ska?
Ser det ut så?
Intressant design. Exakt vad...?
–Zen. –Zen.
–Jag kan hjälpa... –Jag klarar mig!
–Vad vill du? –Inget. Bara prata lite.
Buskörarna slog till igen i natt.
De körde på en soptunna. Vi hittade gul färg, så vi har ett spår.
–Ni hade ju en adress i Birmingham. –Den ledde ingenvart.
Bilens ägare hade alibi.
Och deras röda bil syns parkerad på en övervakningsfilm hela natten.
Paret Boggle måste ha haft fel. De gav mig registreringsnumret.
Såg de nåt annat? Till exempel giftaslystna Mary Fortune?
Nej, men jag grävde lite i hennes äktenskap.
Barry Fortune, amerikansk mäklare.
–Mary började som sångerska. –Sångerska?
Hon offrade karriären för att gifta sig.
När hennes man ville skiljas försökte hon begå självmord.
–Vad du än planerar, glöm det. –Jag bara funderar.
–Ni har väl genomsökt Marys hus? –Ja. Där fanns inget av vikt.
Det är för att ni är män. Män ser inget.
–Redan igång? –Jag har inte mycket tid på mig.
Jag byter ut dahliorna mot perenner och hoppas slippa minuspoäng.
–Vad har du? –Begonior.
Begonior? Listigt.
–God morgon, Agatha! –God morgon, Agatha!
–Allt väl, Agatha? –Ont i ryggen.
Jag vet inte om jag klarar det. Jag slutade med musiken för längesen.
–Tänk om det inte går. –Jo!
Det här är bara början. Du kommer att golva dem!
Ursäkta.
Bingo!
Hallå?
Jag kommer i fred. Jag vill bara prata om Beth.
Vi hade nåt speciellt. Sen gjorde hon slut.
–Vad tyckte Beths mor om dig? –Jag träffade henne aldrig.
Beth och hon umgicks inte.
Lite konstigt med tanke på att ni bor i närheten.
Och Beth har en snabb bil.
–Pappans underhåll? –Tills han drog in det.
–När och varför? –För några veckor sen.
När Beth sa att hon ville bli bloggare, inte advokat.
Hur hade hon tänkt försörja sig? Ursäkta, men du verkar inte stenrik.
Nej, jag drunknar i studielån.
Men hon skulle få nåt arv från sin mor när hon fyllde 21.
–Med villkor. –Vad då för villkor?
Godkännande av livsstilsval, kanske?
–Som pojkvänner? –Jag vet faktiskt inte.
–När fyller Beth 21? –Nästa vecka.
Kan vi prata?
Så ni hade tänkt gifta er?
Det var nytt för mig.
Som jag sa till Beth, så nämndes aldrig äktenskap.
Jag vet inte varför Mary skulle ha sagt det.
Vi skrapade knappt på ytan.
–Är det så man säger nu? –På allvar.
Vår koppling var historia och trädgårdsskötsel.
I början gjorde hon intryck av att hon bara ville ha kul.
–Sen blev hon väldigt dominant. –Alltid lika jobbigt.
Charmig ena stunden, ilsken nästa.
Jaså? Jag trodde att det var en tjejgrej.
När hon dumpade mig var hon brutal.
–Jag har aldrig blivit så förolämpad. –Vad sa hon?
–Du pratar inte om sex, va? –Nej, den biten gick bra.
Hon sa att jag var oförutsägbar, krävande och manipulativ.
–Pratar vi om sex nu? –Spelar det nån roll, Agatha?
Hon var knappast... Jag vill inte tala illa om de döda.
Jag är beredd att göra ett undantag.
–Hon var kall. Det fanns ingen... –Värme?
–Ingen värme, inga känslor? –Precis.
Visste du att hon försökte begå självmord efter skilsmässan?
Herregud, så hemskt.
–Jag hade ingen aning. –Hon gick på antidepressiva.
Mary nämnde inget. Som Beth.
Hon nämnde henne knappt.
Ändå sa hon att hon flyttade hit för hennes skull.
Det pågick nån pengahistoria.
–Hur tyckte du att Beth verkade? –Osäker. Har en fasad.
Det kanske hon har fått från sin mor. Mary hade uppenbarligen problem.
Så perfekt på ytan, men lika vilsen som vi andra.
Jag skäms över att jag inte kände henne bättre.
Hennes död var inte ditt fel.
Bravo!
Tack. Nu tar vi en kort paus. Jag är strax tillbaka.
Bernie kommer att få en hjärtattack.
Hur kunde Mary kalla det ljudföroreningar?
Hon spelade klassisk musik hela dagarna.
Hon sa att Berenice lät som en strypt parakit. Jag menar...
Det låter som Mary.
Mary hade visst varit sångerska själv.
Varför klagade hon då på ljudföroreningar?
Hon var ju helgalen!
Må hon vila i frid.
–Samma igen? –Ja.
Själv föredrar jag techno.
–Hur visste du om klagomålen? –Mick sa det.
–Här kommer Boggles. –Akta er.
Han var jättearg.
–Arg nog för att döda henne? –Mick?
Det är möjligt. Han har motiv.
Och du vet hur det är med grannfejder.
–Vi kan inte avfärda honom. –Jo.
–Tidslinjen stämmer inte. –Hur så?
Mary dödades vid elvatiden, när vi hade träffats på marknaden.
Då hade jag redan lämnat Kyra hemma hos Bella.
–Så vid elvatiden... –Satte jag på honom på övervåningen.
Vad? Jag trodde att du var förtjust i Bill.
–Ja, men det händer ju ingenting. –Är jag den enda som inte får nåt?
Vi andra behöver väl inte vara nunnor för det? Och han är snygg.
Om man gillar den typen.
Men säg inget till Bill. Han får inte tro att jag ligger runt.
Titta, Gemma. Vad gör de?
–Du är verkligen rostig. –Hon har ju dumpat honom.
Hon har lurat allihop.
Ursäkta, vad är problemet?
Det kallas kyss. Det är en ungdomsgrej.
Du tror att du är så smart!
Beth här har lurat allihop.
Mordet på din mor handlade om pengar, eller hur?
Pappa drog in underhållet.
Men du visste att du skulle få ett arv.
Men det fanns vissa villkor.
Som att pojkvänner skulle godkännas av din mor. Så hon skuggade honom.
Jag struntade i vad hon tyckte.
Jag tror att du mördade din mor–
–på ett sätt som gjorde hennes grönfingrade vänner misstänkta.
Så att du kunde lägga vantarna på alla din mors pengar.
Och nu när du är fri från hennes tyranni–
–kastar du dig i hans svällande biceps igen.
Ingen som är med på det?
Beth kom till mig i morse. Hon hade varit hos advokaten–
–och bett att hela arvet skulle doneras till församlingen.
Hela?
Jag gillar inte materialism. Och vi stod varandra inte så nära.
Det hade känts fel att ta hennes pengar nu.
–Varför tog hon tillbaka dig? –Jag lovade att sluta knulla runt.
Hur skulle jag ha vetat att Beth var ett helgon?
Vill inte dagens ungdom suga ut sina föräldrar?
Ska vi gå in? Det börjar nu.
Vänta lite. Vad sa Bill om hur Mary blev mördad?
Det var inte bindtråd. Det var metall, men tunnare.
Som en gitarrsträng? Det kanske inte bara är tonerna hon stryper.
–Du försvann. –Jag blev rädd.
Du kunde ha sjungit sex låtar till.
–Sov gott. –Tack, Bernie.
De misstänkta är på väg söderut längs Carsley Lane. Väldigt fort.
Verkligen jättefort.
Det kommer nån.
–Ingen får bedra mig! –Mick?
Strunta i honom. Hur kändes det när Mary ville ställa in konserten?
Hon vet inte om det. Jag berättade det inte.
–Sa hon nåt elakt om din sång? –Nej. Hur så?
–Vad är det här? –En elak kommentar?
"Sjunger som en strypt parakit"?
Nej. Sa hon det? Hon sa aldrig nåt till mig.
Hej! Hur står det till?
Se er omkring.
–Bara en, tack. –Ett pund, tack.
–Du fick inte fast busarna, va? –Nej.
De gick upp i rök.
–Där nere kanske? –Ja, hur visste du det?
Bilnycklarna. Jag borde ha insett det tidigare.
Varför tror du att vi turas om att köra paret Boggle?
–För att de inte har nån bil? –Precis.
Sarah körde dem till Birmingham och de sa att de gick vilse.
Men de shoppade och tog sig hem själva.
Igår kväll var de på puben och hade bilnycklar.
Gasa igen, mrs B!
Jag har alltid velat köra rasande snabbt.
–Det är aldrig för sent. –Att följa sin dröm.
–De sålde som smör. –Det har gått så bra.
Agatha! Hejsan!
–Du är visst fäst vid Berenice. –Hon är en rar flicka.
Hon saknar bara självförtroende.
–Hon var bra igår. –Med gitarren du har köpt åt henne.
–Det var en speciell händelse. –Som Mary försökte stoppa.
Och när hon jämförde Berenice med en strypt parakit–
–kunde du inte hantera det.
–Vad menar du? –Fiskarna klarade du.
Men att nån sa nåt elakt om Berenice...
Vad hade Mary för problem? Var det svartsjuka?
Jag var inte medveten om att det fanns ett problem.
–"Strypt parakit" var milt sagt. –Det tyckte inte jag.
–Det ger tondöva fåglar dåligt rykte. –Det var så att öronen blödde.
–Du skulle ha hört vad de sa igår. –De hade fel.
–Ge henne inte falska förhoppningar. –Hon är väldigt begåvad.
Det är bättre att vara ärlig och berätta hur talanglös hon är.
–Jag ska berätta det för henne. –Nej, det får du inte...
Var det det du trodde att Mary tänkte göra?
Kom igen, Bernie. Erkänn att du ströp henne med en gitarrsträng.
Mary var rena giftet!
För att hon var en misslyckad sångerska?
Hon var bitter. När hon upptäckte att jag var musiklärare–
–slutade hon inte tjata om sin sång.
Som om hon vore den enda som hade haft en dröm nån gång.
Hon ville krossa Berenices förhoppningar.
Berenice skulle aldrig ha återhämtat sig. Hon förtjänar en chans.
–Det gör vi alla. –Kanske Mary också.
Men istället planterade du henne.
–Bernie Spott, jag griper dig... –Mary Fortune var en mobbare.
–Men ingen sa nåt! –Du har rätt att tiga.
Oroa dig inte, vännen! Jag klarar mig! Kör på!
Kom nu.
Dags att avslöja vinnaren av årets trädgård.
Priset för bästa trädgård går till...
Delad seger! Sarah Bloxby och mrs Josephs!
Gratulerar!
Bra gjort, min vän.
Och så har vi ett pris för den mest originella trädgården.
Priset för årets mest originella trädgård går till...
–...Agatha Raisin! –Mig?
Är det sant?
Tack!
–Så trevligt! –Jag älskar dig, trädgårdsexperten!
–Tack för att ni deltog. –Fotografer hitåt!
Innetjejen med samvete som skänkte sitt arv till kyrkan. Guld!
Ett sånt ståhej. Saknar du det? Alla de där intrigerna?
Nej, jag är färdig med det.
–Det jag verkligen saknar är... –Pommes frites?
Text: Åsa Tålig www.sdimedia.com